Kom! Vakna, gubben. Kom.
Vakna, vi ska gå.
Så.
Så. Så gömmer vi oss en liten stund.
Så.
Men så bra. Då är vi alla på plats.
Första mötespunkten handlar om dig, Rebecka.
Får jag säga en sak först? Jag vet att jag har brutit mot en del regler.
Du tänker på dokumentstölden. Eller att du gick bakom ryggen på byrån.
Ni säger upp mig?
Vi erbjuder dig delägarskap.
Goodwill–feen ligger på 250 000. I övrigt är det inga konstigheter.
Du får ta del av Meijer & Ditzingers goda renommé. Och utdelningar.
Så välkommen i familjen, Rebecka.
Men borde inte goodwill–feen ersättas av en sign on–bonus?
200 000 är väl en rund och bra siffra?
Just därför vill vi ha med dig i båten.
Du är tamejfan inte riktigt klok.
Ja, du vet hur man firar. Det är bra.
Förlåt, jag måste bara... – Det är Rebecka.
–Hej. Det är Sivving här. –Hej, Sivving.
Jag ringer för att berätta att Mildred är död.
Hon dog i en olycka. Trillade i kyrkan, stackarn.
Ja... Begravning den 23:e. Jag tänkte att du ville veta det.
–Vad bra att du ringde. –Det var väl bara det.
–Ta hand om dig. Hej. –Hej då.
Vad fan håller du på med? Vad är det?
Jag måste hem.
–Jag kör dig. –Det är Kurravaara.
–Kurravaara? –Det är där jag kommer ifrån.
Tack för att du ringde.
Vad är grannar till för?
Detta är en sorgens dag.
Att tvingas ta farväl av en trogen arbetskamrat.
Andra av sin stora kärlek.
Men framförallt sörjer vi en medmänniska.
Mildreds engagemang för sin omvärld var gränslöst.
Och alltid av djupaste kärlek.
Älskade, älskade Mildred.
Jag minns första gången vi träffades.
"Herregud, vilken jobbig människa", tänkte jag då.
Men ganska snart blev vi bästa vänner.
Vi kommer att fortsätta i gruppen att driva dina hjärtefrågor.
Precis som jag tror att du velat.
Tack för allt. Vi älskar dig.
Tack så mycket.
–Nalle, det finns tallrikar. –Och här finns det skedar.
Jo, taket läcker ju på kåken din.
Jag har gott om plats.
Fast du tar väl hellre in på Arctic Dinery i Poikkijärvi.
Sätter man bara "Arctic" före, kan man hyra ut vilket skithus som helst.
–"Arctic Skithus". –Jag måste tillbaka redan i dag.
–Jobbet. –Jaha.
Hinner du ta en sväng? Hälsa på mamma och pappa?
Tack för hjälpen med farmor och huset och allt.
Ja... Vad ska en gammgubbe göra?
Tack för att du ställde upp. Tack så mycket.
Jag beklagar, Erik.
Rebecka Martinsson...
Mildred skulle ha älskat att se att du var här.
Tyvärr så förlorade vi kontakten de sista...åren.
Du stod alltid så nära hennes hjärta.
Ett foto av dig står fortfarande kvar där inne på skrivbordet.
Och brev och teckningar och allt som ni två höll på med.
–Finns det kvar? –Det är en salig röra.
–Jag har inte hunnit gå igenom... –Tack. Vad fint det var.
Tack så mycket.
Jag skulle titta efter mina brev bara–
–så hittade jag en massa hatbrev.
–Har polisen sett de här? –Polisen? Nej, det vet jag inte...
Eller nej. När skulle de ha gjort det?
Gjorde de ingen utredning?
De konstaterade att det var en olycka... Sen var det över.
Det var en olycka.
Det kan väl vara skönt?
Att gå hemma och ta det lugnt innan det brakar loss.
Har du haft foglossning?
Uppluckrat blygdben. Kroppen gör sig redo för förlossningen.
Skönt är det inte. Bättre att vara här så slipper man tänka på det.
Sen ska marodören ut bara.
Jag vägde 5,6 när jag föddes. Kom ut med helskägg och tre tänder.
Synd om morsa. Hon fick krysta i två dygn.
Tack för att du påminner mig!
Kirunapolisen, Mella. Okej, jag kommer.
Nämen, vafan... Rebecka Martinsson.
Sist jag såg dig hade du träskor och Musse Pigg–tröja.
–Hur är det? –Jo, det är bra.
Bortsett från kass sömn och sura uppstötningar.
Man borde få glesbygdsbidrag för alla ungar man klämmer ur sig.
–Hur är det? –Bra. Jag kom på Mildreds begravning.
Ja, men Gud. Så klart. Ruskig olycka. Jag beklagar.
–Var har du hittat allt det här? –På Mildreds kontor i prästgården.
Det här var inte min utredning–
–men brott vid fallolyckor är i regel ganska knepiga.
Skadorna ser ut att stämma med en olycka.
Inga tecken på yttre våld, inga försvarsskador.
Ganska knapp utredning.
Jaha. Handläggare Tarje Eriksson. Det förklarar saken.
Hon sjukskrevs förra veckan. Hon är utbränd.
Hur kom man fram till att det var en olycka. Var ni ens på plats?
Ja...
Ni måste väl ha rutiner på sånt här?
Man förhör väl folk om det finns en hotbild?
Ge mig lite tid så lovar jag att återkomma om det här.
–Okej? –Okej.
Kom in.
Men låt det gå undan. Jag ska på en middag.
Jag vill titta närmare på Mildred Nilssons olycka.
Kurrasaara–prästen?
Några ilskna brev och vykort kommer man inte långt med.
Det skadar inte att höra sig för. Utredningen har sina luckor.
Tarje Eriksson var utredare.
Om vi skulle brottsutreda varje olycksfall i stan–
–skulle vi inte få göra annat. Tyvärr en prioriteringsfråga.
–Hur mår du förresten? –Va?
Du sa att du skulle bli sjukskriven eller vad du sa.
Jag är inte sjuk. Jag är gravid, om du kanske har missat det.
Nej, det har jag inte missat.
Hej! Vad kan jag hjälpa dig med?
–Har du nåt ledigt rum? –Ja.
Ge mig två sekunder.
Och hur var begravningen?
Det var fint. Sorgligt.
Var du och den där Mildred släkt?
Nej, det var en nära vän, kan man säga.
Jag skulle behöva stanna här några dagar.
Okej. Får man fråga varför?
Det är en sak jag måste ta hand om bara.
Hur gör vi med fransmännen? De väntar på sina avtal.
Jag har förberett underlag och det ligger på mitt skrivbord.
Okej, jag fixar det. Jag bokar om flyget.
Vad tror du om fredag?
Tack. Förlåt om jag sätter dig på pottan. Vi ses på fredag.
Ja. Jag saknar dig.
Vänta, det ringer nu. Jag måste ta det, Måns. Hej.
–Det är Rebecka. –Hej, det är Mella.
Jag tänkte ta en titt på fyndplatsen. Du kanske vill hänga med?
Tjena, Martinsson.
Ja, här har man ju inte varit sen skolavslutningen –93.
Allt jag minns från den är baksätet på Robert Kiveniemis ljusblå 240.
Fy fan. Kalsongarslet, alltså. Vad blev det av han?
Bergsprängare på LKAB. Farsa till mina barn.
"Kalsongarslet" – det ska jag fan påminna honom om.
–Är det blod? –Ja.
Blodet kom från ett jack i huvudet. En träflisa hade fastnat i såret.
"5 centimeter lång furu med spår av tvåkomponentslack."
Furu kanske, men inte fan är det lackat.
Flisan från huvudet kanske kommer nån annanstans ifrån?
Är det nån här?
–Vem fan var det där? –Inte en aning.
Nån måste ju ha flyttat kroppen. Alltså blev Mildred mördad.
Lugn. Först måste jag ta en titt på stickan, om den ens finns kvar.
–Vad händer nu? Hur går vi vidare? –Jag har ditt nummer.
Okej.
–Tjena, Lasse. –Hej på dig.
Du, den här prästen i Kurravaara...
Du plockade ut en sticka ur huvudet på henne.
–Kanske det. –Kan den finnas kvar?
Finnas kvar? Ser det här ut som ett beslagsrum?
Kan man få en ordentlig arbetsbeskrivning?
Är det en mordutredning nu plötsligt?
Och vad ska kommissarien med stickan till?
Slut på tandpetare?
Hur går det med behandlingen?
Läkaren skar upp mig förra månaden.
Kräfthelvetet har spridit sig. Det var bara att sy igen.
Kan det här vara nåt?
Perfekt.
Pohjanen hade sparat stickan, så det var bara att jämföra med trappen.
–Spår efter personen som flydde? –Nej.
Teknikerna har varit på plats sen småtimmarna.
Snyggt polisarbete. Intuitivt. Imponerande.
En sak undrar jag bara. Varför... gick du bakom ryggen på Carl?
För att han avslog min begäran om att öppna en utredning.
Nåja, vi öppnar en mordutredning. Carl blir förundersökningsledare.
Nu ska jag iväg till Luleå.
Och Mella, den här gången full transparens. Okej?
–Okej, tack. –Tack ska ni ha.
Nalle... Det finns ju ledigt.
Det är ingen fara.
–Känner du igen mig, Nalle? –Ja.
Varsågod.
Kan jag ta den?
Men för helvete, Nalle. Jag har ju sagt att frukost käkar vi hemma.
Du göder honom, Mimmi.
Du är Oscar Martinssons tös väl? Vi sågs ju på begravningen.
Ja, han var en satans skytt.
Pappa din var den bästa skytten i laget.
Han kunde träffa en lämmel på 200 meter.
Så... Varför bor du här? Har du inte kvar huset?
Jo, men det är inte så mycket att bo i. Det har stått och förfallit.
Mimmi? Kan du hålla ett öga på Nalle?
Kan inte. Sorry.
Ja, då får du följa i alla fall då, Nalle.
–Han kan vara med mig. –Är du säker?
Han kan vara rätt besvärlig.
–Visst kan du, Nalle? –Ja.
Vill du se ett spökhus?
Nu kan du titta.
Nycklarna. – Hej, Nalle.
Ja, det är väl inte direkt städat.
Det var ett bra tag sen vi satt så här, du och jag.
Fyra år sen, på farmors begravning.
Ja, just det.
Och nu Mildred.
Ja, nästa gång är det väl jag som ligger där med näsan i vädret.
Jag borde ha hört av mig.
Du hade nog dina skäl.
Vad säger du, Nalle? Ska vi ha i oss lite mat?
Hade du nån kontakt med Mildred på sista tiden?
Jovars, jag gick på lite olika möten–
–sen de startade de där Magdalenasystrarna.
Feministklubben hennes.
Hon hade ju en särdeles förmåga att reta gallfeber på folk.
Mildred har ju alltid haft folk emot sig.
Rektorn i Jukkasjärvi, kärringarna på Soc–
–kyrkorådet, och nu senast var det väl jaktlaget.
De arrenderade ju kyrkans mark för en spottstyver.
Men Mildred ville sälja arrendet till ishotellet och turisterna.
Hon behövde väl få in pengar till verksamheten.
Varför undrar du?
–Vill du äta framför TV:n? –Gärna.
Ta med dig tallriken.
Gå du förbi här.
–Mildred blev mördad. –Vad säger du?
Vem kan veta nåt om arrendet?
Ja, det är väl...Lisa Stöckel.
De skötte ju allt tillsammans.
Ta det lilla lugna nu. På dig har kniven alltid hängt lös.
Är du lite ledsen, Rebecka? Jag är också lite ledsen.
Varför är du ledsen?
För jag fick aldrig nån överraskning.
Hux flux – Mildred borta.
Pappa, pappa! Nalle är hemma!
Hej, Nalle.
Ja, jag tänkte nu att omkostnader...
Nej, nej. Det är jag som borde betala. Nej.
Jaha, så du blev kvar, du?
Äh, bara tillfälligt.
–Vad stor han har blivit, Nalle. –Stor? Nej, stor blir han aldrig.
Barnmorskan hade synpunkter på min kosthållning.
Först sa hon att en gravid kropp är självreglerande–
–och behöver det man är sugen på.
Men när hon hör att min kropp behöver pizza och wienerbröd–
–började hon prata om tallriksmodellen. Hur ska hon ha det?
–Sa hon inget om allmänt trafikvett? –Nej, faktiskt inte.
Kör du fortare än nu, så ger jag dig en bot.
–Sven–Erik... –Jag menar det, Mella.
Jag har blocket i bilen.
Hallå?
Erik?
Ja, här nere har det inte brunnit.
Läge att ta hit en städfirma?
–Inbrott? –Eller utbrott.
Så vad tror du om det här, då? Lisa Stöckel.
Jo, du. Att vara präst verkar ha sina hemligheter.
Stanna.
Sitt!
Nej! Ut!
Jag var och knackade på förut, men det var...
–Jag visste inte om nån var hemma. –Vad gör du här?
–Jag skulle vilja prata lite med dig. –Om vadå?
Om Mildred. Jag hörde att hon ville säga upp jaktarrendet.
Rebecka?
–Hon är här och rotar runt. –Vad håller du på med?
Ja, vad fan handlar det här om?
Ja... Sorgen hittar sina egna vägar.
Mildred och Lisa, de... Ja, de älskade varann.
Åh, vad jag har önskat bort den där kvinnan.
Och nu är hon den enda jag vill vara nära.
Låter det konstigt?
Så du tror att de dödade henne för arrendet?
Jag vet inte. Jakten har ju alltid varit helig.
Jag varnade henne. Men hon hade bara framåt i växellådan.
Tyckte hon nåt var fel så gick hon bara rätt på.
Nej, försvinn härifrån nu. Innan jag bränner upp skiten.
Ja. Det är väl lika bra att du tar det här till polisen.
Dokument, artiklar, protokoll. Jag tror allt finns med.
Och det där arrendet finns också.
Ska hon flytta in eller?
Det ser inte bättre ut.
Du börjar likna en inföding.
–Man kan ta jäntan ur Kurravaara... –Men inte Kurravaara ur jäntan.
Husets skogsstjärna. Det var väl det du beställde.
–Hej, det är jag. –Hej. Var är du nånstans?
Jag är kvar i Poikkijärvi och väntar på tjälknölen.
Var är du?
Jag är på Riche och väntar på sällskap.
Jag trodde att du skulle komma hem i dag.
–Det drar ut lite på tiden. –Du är ju för fan anställd, Rebecka.
Det ligger fullt med ärenden på ditt bord och folk räknar med dig.
–Då tar jag semester. –Vad spelar det för roll?
Du kan ju inte bara komma och gå som du vill. Folk börjar ledsna.
–Folk? –Vet du vad? Nu skiter jag i dig.
En mordbrännare skrämmer inte Kirunas kvinnor.
Det finns ju de som anser att kyrkans hembygdsgård–
–ska vara till för församlingens aktiviteter.
Jaha, och vad tycker du själv?
Syjunta eller skyddshem för kvinnor och barn?
–Vad skulle du prioritera? –Vi tackar Mildred Nilsson...
Vi lyckades hitta maken Erik Nilsson.
Han var hemma hos Mildreds älskarinna, en Lisa Stöckel.
Men de presenterade båda två alibin för mordnatten.
Senast vi såg Mildred i livet är på eftermiddagen–
–när hon cyklade från kyrkan. Men ingen vet vart.
–Fredde? –Ingen telefontrafik sista dygnet.
Annat än med Erik Nilsson och Stöckel.
Erik Nilsson hade fått reda på att vi hade öppnat en mordutredning.
Han hade hört det av nån som hette Rebecka Martinsson.
–Är det nåt du känner till, Malle? –Va? Nej.
Hallå?
Text: Pablo Diaz Bernal www.sdimedia.com